Implicarea Occidentului in conflicte externe are o lunga istorie de retrasare a politicilor acasa, unde implicarea in lupta se intoarce impotriva celor ce au initiat-o.
Spre exemplu, rezistenta unor tarani din Nicaragua aproape l-a rasturnat pe presedintele Ronald Reagan, scrie Tarak Barkawi, lector la Universitatea Cambridge, Centrul pentru studii Internationale, specializat in studiul razboaielor, fortelor armate si societatii, pentru Al Jazeera.
In 1979, gherilele sandiniste au rasturnat regimul apropiat americanilor, al lui Anastasio Somoza. Pentru ca nu putea finanta un "razboi acoperit" prin intermediul Congresului, dar era totusi decis sa ii zdrobeasca pe sandinisti, Reagan a recurs la o metoda ciudata care implica vanzarea de arme in Iran via Israel pentru finantarea contrarevolutiei in America Centrala. Criza ce a urmat, binecunoscuta sub numele Iran-Contra, aproape l-a rasturnat pe Reagan si i-a umbrit ultimii ani de mandat.
Faptul ca Administratia Reagan dorea sa incalce un principiu de baza al democratiei americane - puterea legislativa asupra bugetului - spune ceva despre volatilitatea politica a implicarilor militare occidentale in lume.
Se trec usor cu vederea consecintele "razboaielor mici" pentru marile puteri, insa acestea au avut numai crize interne dupa aventurile militare externe.
Exemplele sunt multe; politicieni precum Benjamin Disraeli, William Gladstone, Jules Ferry, Francesco Crispi si William McKinley s-au trezit depasiti de consecintele razboaielor mici. Franta si Portugalia au trecut prin schimbari de regim dupa ce au incercat sa-si pastreze coloniile cu forta.
Razboiul din Vietnam a tras in jos doi presedinti americani si continua sa influeneteze politica americana.
Cum se face ca razboaie mici au atata putere sa influenteze politica interna a statelor ma